Kära Whit,
Med djup sorg vill jag informera om att Holden Caulfield är död.
Jag vet att du trodde han kunde skydda mig,
eller åtminstone, ge mig en tillflykt från min sarkasm.
Men Holden är borta för alltid.
Jag vet inte om något kan rädda mig nu.
6 ÅR TIDIGARE
STORKKLUBBEN
Var är din tjej, Jerry? Var tog hon vägen?
-Hon ville dansa med sin bror. -De står varandra nära.
Att Lusitanien klarar sig till England är mer hoppfullt
än att hitta ett ligg här.
Jag vet inte, bortskämda rika flickor älskar studenter som hoppat av.
De längtar efter att få berätta för sina pappor:
"Han är inte bara fattig, pappa, han är jude också."
Hallå! Halvjude!
Varför går vi hit? Jag står inte ut med alla smitare och bedragare.
För att roa tjejer som dem.
-Vem är det? -Oona O'Neill.
-Som i Eugene O'Neill? -Det är hennes pappa.
Det sägs att hon gillar författare.
Kanske jag kan få henne full och läsa en av mina noveller.
Fylle-delen, ja, inte så säker på den andra,
jag har läst vad du skrivit.
Du var ju trevlig. Vem är livvakterna?
Blythe Chaucer och Carol Flourentine,
skyddar henne från morfinmissbrukare och från killar utan fonder.
Även om du försöker roa Oona, tar de din klocka ifrån dig.
Okej.
Jag går dit.
-Damer. Oona. -Hej.
Trevligt att träffa dig. Jag heter Jerome David Salinger.
Mina vänner kallar mig Jerry.
Trevligt att träffas, Jerome David Salinger.
Jag är en stor beundrare av din far.
Jag är själv författare
och hans uppsättningar har varit en stor inspirationskälla för mig.
Vad skriver du?
-Jag skriver noveller. -Är det sant?
Har du blivit publicerad?
Kom, Oona, jag vill presentera dig för Billy Chanler.
-Är han här? -Ja.
-Så bra... -Vi går.
Tills vi ses igen, Jerome David Salinger.
Kom igen, Oona.
Billy!
Ursäkta mig, sir, vet du vad klockan är?
Det gick ju bra.
Genom hela mitt fascinerande tråkiga liv
har jag alltid ansett fiktion vara mer sanningsenlig än verkligheten.
Och ja, jag är medveten om ironin.
Han hade varken utseendet, personligheten eller bra kläder
för att fånga Shirleys intresse.
Han hade inte någon chans. Och som jag sa innan,
när man ska skriva en riktigt bra "pojke som träffar en flicka"-novell,
är det klokt att pojken träffar flickan.
Jag kan inte koncentrera mig när du stirrar så på mig.
Tycker du om den?
-Den är riktigt bra. -Du kan vara ärlig.
Det är jag, det är fantastisk.
Knyt skorna, raring.
Vad tycker du, mamma?
Jag älskar barnen. Jag älskar hur de pratar.
Ja, för i romaner låter tonåringar alltid så löjliga
eftersom de har skrivits av femtioåriga alkisar.
Det retar mig.
Du är verkligen begåvad.
Jag vill försöka bli publicerad.
Hur ska du göra det?
Jag vill börja studera kreativt skrivande.
Vad vill du?
Du har slängts ut från varje skola jag skickat dig till
på grund av din glappiga käft.
Hur kan du ens tro att du kan bli en professionell författare?
Jag vet inte, jag gillar det bara.
Han är verkligen begåvad, Sol.
Även om han är det, är det omöjligt att försörja sig på det.
Till och med för de bästa eleverna och du är inte ens en bra elev.
-Jag kan inte göra något rätt. -Sonny, Sonny.
Kom. Sätt dig. Förlåt, snälla.
Jag vill bara inte att du ska bli besviken när det inte fungerar,
och det kommer det inte. Det gör det aldrig.
Lyssna på mig,
kött-och ostdistribution har gått mycket bra i den här familjen.
För sex år sedan var Buddy Richman i stort sett utfattig.
Han köper ett slakthus och nu är han kungen av bacon.
-Det skulle kunna vara du, Sonny! -Jerry ska inte sälja ost
eller grisar eller kor eller mjölk.
Han ska inte bli kungen av bacon.
Han ska gå på Columbia.
Han ska studera skrivande.
Det är vad Jerry ska göra och du ska betala för det.
Om jag aldrig gått in på din lektion den dagen lovar jag
att Holden Caulfield förmodligen inte ens skulle existera.
Så på ett sätt är den här röran lika mycket ditt fel som mitt.
Det finns inget mer heligt än en berättelse.
Bibeln, Koranen, Torahn.
Berättelserna som finns i de här böckerna är så kraftfulla
att människor faktiskt tror att de skrevs av Gud.
Det är kraften som en berättelse kan innefatta.
Under terminens gång kommer ni att ges verktygen
och teknikerna
för att kunna skapa era egna berättelser.
Så att ni kan hänföra människor.
Jag var alltid en dålig elev.
Till och med när jag ville vara där.
Det var ganska pinsamt om du vill veta sanningen.
Hur låter det, mr Salinger?
Ursäkta, du förlorade mig vid Bibeln.
Förlåt, mr Salinger,
trodde du att den här kursen var studier i ateism?
Nej. Nej, det gjorde jag inte.
Men jag hoppas att det verkligen finns en Gud
som ger dig något intressant att säga.
Lustigt, jag tänkte samma sak när jag läste din ansökningsuppsats.
Fast de antog dig trots allt...
Det måste vara ett kärvt år för Columbia.
Mr Salinger skrev en uppsats, mycket rolig,
brädde på med exakt den sortens sarkasm
som han så vackert visade upp under kursens första fem minuter.
Och ändå, efter det, misslyckades mr Salinger
med att förvandla sin smarta röst till en faktiskt berättelse.
Vilket är synd, eftersom det finns en viss potential där.
Men det är detta arbete vi alla ska sikta mot att uppnå.
Vid terminens slut,
om Gud vill, eller som i mr Salingers fall, inte vill,
kommer ni alla förstå skillnaden mellan att vilja vara en författare
och att faktiskt vara en.
Mina landsmän, och mina vänner,
mot alla odds jag hade hoppats att ett mirakel skulle förhindra
ett förödande krig i Europa.
Och få ett slut på Tysklands invasion av Polen.
Jag har sagt många gånger att jag har sett krig och jag hatar krig.
Jag hoppas att USA håller sig utanför detta krig. Jag tror det.
Mr Salinger, kom in, sätt dig. Vill du ha något att dricka?
-Kaffe, tack. -En kaffe, tack.
Hur hittade du mig här?
När jag gick på NYU såg jag dig i fönstret när du rättade prov.
Varför åker du ända ner till the Village?
Finns det något bättre ställe att läsa verk från nästa Fitzgerald
eller Hemingway än precis här i Greenwich Village?
-Sir. -Tack.
Du då? Vad hände på NYU?
Slängde de ut dig på grund av ditt snack?
Nej. Det var en ömsesidig uppgörelse.
De ville att jag skulle bort, och jag ville att de skulle dö.
Du är inte den första viktigpettern som jag undervisat.
Du tar ut det på auktoriteter som jag
eftersom du är känslomässigt undertryckt där hemma.
Du tror även att du är den smartaste killen på planeten
och att ingen förstår vilket geni du är.
Det är ganska typiska saker om du vill veta sanningen.
Men nu räcker det med min Freud-tolkning.
Vad kan jag göra för dig, mr Salinger?
Jag ville fråga om vad du pratade om på lektionen.
Att min röst tar över berättelsen.
Jag har alltid trott att min röst är vad som definierar mig som författare.
Absolut. Det är din röst som gör din berättelse unik,
men när rösten tar över berättelsen
som den gjorde i din ansökningsuppsats
då blir den mer ett uttryck för ditt ego
än för läsarens känslomässiga upplevelse.
Förstår du vad jag menar?
-Så där. -"Så där."
Nej.
Förlåt att jag är sen,
men eftersom jag kommer vara sen till varje lektion den här terminen
ska jag istället spara mina krafter
för att läsa det ni skriver och för att dricka mycket.
Idag vill jag fokusera på författarens röst.
För att illustrera det tänker jag läsa ett avsnitt för er
av William Faulkner.
Nu vill jag att ni lyssnar noga. Blunda, förresten.
"Fångvaktaren högg ner henne och återupplivade henne sen.
Därefter slog han henne, och piskade henne.
Hon hade hängt sig med sin klänning."
Så, vad hände?
En kvinna i fängelse försökte begå självmord och efter att räddats av
-fångvaktaren, slog han henne. -Exakt.
Därför låter jag kvinnor granska mina lektioner.
Förhoppningsvis kommer resten av universitetet ta efter snart.
Jag läste avsnittet med så tråkig röst
som jag kunde frambringa
och ni blev ändå engagerade av avsnittet.
Varför? Eftersom händelserna i berättelsen var övertygande,
tematiskt blandade och dramatiska. Visst, Faulkner är känd
för sin röst med dess unika regionala stil.
Därför tror även icke-författare att de älskar Faulkner,
men det är faktiskt händelserna i berättelsen,
självmordsförsöket, misshandeln, som drar in oss.
Och då använder Faulkner sin röst
för att göra berättelsen unikt sin egen.
Förstår ni vad jag menar?
Till nästa lektion vill jag att ni skriver en berättelse på fem sidor.
Fråga er själva, om jag skulle läsa det med en monoton röst,
skulle jag ändå behålla klassens uppmärksamhet?
Okej, jag kommer inte göra bättre än så idag.
Använd resten av tiden
till att skriva er berättelse eller att onanera.
Försök att inte blanda ihop det förra med det senare.
Gudarna vet att många författare har misslyckats med just det.
Ha en trevlig helg. Vi ses, barn.
En bra sak med att vara fast på ett dårhus
är att alla här inne är i samma usla form som jag.
Ärligt talat, så har jag inte passat in någonstans i hela jävla världen.
Uptown var jag en jude. Downtown var jag pryd.
Men ibland, kunde jag lura tjejerna
att tro att jag var Clark Gables kusin.
-Bravo! -Ge dem vad de tål, Ernie!
Jag tror faktiskt att jag fortsätter bli utslängd från skolor
eftersom jag älskar hur förbannad min pappa blir.
Det är roligt. Satsa på det.
-Du borde skriva om det. -Nä.
-Har du din klocka på dig? -Ja. Hur så?
Eftersom du måste ge den där flickan lite tid.
Ja, det måste jag.
-Hej. -Hej.
-Så, du gillar jazz? -Vad tror du?
Vad brukar du göra på helgerna?
Jag vet inte. Vad brukar du göra på helgerna?
-Lite av varje. -"Lite av varje?"
Jag vet att det är kod för att så sin vilda säd.
"Så sin vilda säd?" Ledsen. Jag förstår inte.
Snälla. Jaga runt. Festprissen.
"Så den vilda säden"? Jag förstår nog inte vad du menar.
"Du vet, jaga runt. Festprissen.
Plötsligt, från andra sidan rummet
tjöt den lilla blondinen till av skratt."
Ja. Det var mycket bra.
Din röst var närvarande och underhållande,
men hjälpte till att berätta, inte att bli berättelsen.
Jag kände det. Jag märkte när något jag skrev var för sinnrikt.
-Var det sant? -En del. Jag hittade på lite.
-Vet du vad vi kallar det? -Vadå?
-Att skriva. -Så hur får jag den publicerad?
Är det inte lite väl ambitiöst för första gången?
En riktigt författare publiceras väl? För att försörja sig på det.
Låt mig gissa, det var din far som sa det.
Försök med New Yorker. Då blir han säkert imponerad.
Jag funderade faktiskt på Story Magazine.
Jag älskar deras stycken.
-Vet du vem redaktören är? -Ja. Du.
Å Storys vägnar, vill jag tacka dig för din inlämning,
tyvärr kommer vi att avslå i nuläget.
Men vi ser framemot att läsa din framtida inlämningar.
Mr Salinger, du ska nu få lära dig den andra viktigaste läxan
med att ha en författarkarriär, att lära sig hantera avslag.
Jag går direkt till New Yorker
och de ska publicera den och du kommer ångra dig!
Det gör jag redan!
Hej, jag är här för att...
Lämna in en novell? Fyll i detta.
Lämna din novell. Vi hör av oss om fyra till sex veckor.
Det är den första novell som jag någonsin lämnat in.
Det är historisk dag för oss alla.
Vad står JD för?
Ungdomsbrottsling.
Skriv inte det.
Jag vill ha omskrivningarna innan nästa vecka.
Och vänj er inte vid tanken på att jag stannar efter varje lektion.
Mina middagsplaner avbokades.
Ditt första refuseringsbrev.
-Du måste få det inramat! -Vad gör jag nu då?
Du är författare. Vad tror du?
Skriv en ny berättelse.
Ja. Och skriv ännu en efter det.
Tyvärr måste vi meddela...
Och ännu en efter det.
Vi kan inte acceptera...
Och sen ytterligare en.
-Okej... -Och därefter ännu en!
Tyvärr,
Mina drömmar om litterär triumf var kanske
villfarelser från en egoistisk och överambitiös pojke
som borde ha lyssnat när han gavs chansen
att bli kungen av bacon.
Jag kunde blivit en kung, Whit.
Jag vet inte om jag passar för detta.
Nej.
Det är du kanske inte.
Tycker du inte det?
Tja,
låt mig ställa en fråga.
Varför vill du göra det här?
Publiceras?
Nej.
Vara en författare.
Varför vill du skriva?
Eftersom jag...
jag blir arg över mycket.
Men när jag skriver känns det som att jag gör något åt det.
Som att jag äntligen får en chans att säga något.
Jerry, det är detta du behöver göra i när du skriver.
Utforska vad som gör dig arg och få ner det i en berättelse.
Nej, nej. Men här är grejen.
Du kanske ändå aldrig blir publicerad.
-Aldrig? -Nix.
Du kan bli refuserad resten av livet.
Nu måste du ställa dig själv en fråga.
Kan du tänka dig att ägna ditt liv till att berätta historier
och veta att du kanske inte får något tillbaka?
Om svaret på den frågan är nej,
då borde du gå ut och hitta något annat
att göra med ditt liv eftersom du inte är en sann författare.
God dag. Tack ska du ha.
Nej, nej. Ta dina refuseringar med dig.
Ser du så vackert det är här!
Du hittar något annat du tycker om att göra, ska du se.
Det lär bli något som du faktiskt kan tjäna en peng på.
Försök att inte oroa dig över något den här veckan. Det är semester.
Du borde slappna av.
Hon hade enorma ögon
som alltid verkade vara på väg att kapsejsa i sin egen oskyldighet.
Hon var med en liten pojke, utan tvekan hennes bror,
och det var endast när systern pratade med honom
att han tog sig för att luta sig tillbaka på sin stol...
Det finns två sorters kvinnor...
De högljudda människor som hon bjudit...
Faderns whisky var otillräcklig...
Jerry! Din syster körde inte hela vägen hit
för att titta på dig när du skriver i lobbyn i fyra dagar.
Lägg nu undan det och följ med på en promenad.
Jag kommer, om en timme, jag är nästan klar, okej?
Vad får dig att tro att du har något att berätta?
Väx upp!
Jerry, du kan väl dröja kvar en stund?
Nu när du verkligen har engagerat dig i ditt yrke,
tycker jag att det är dags.
Dags för vad?
Att du publiceras.
I...
STORY Kärlekshistorieproblem
DET UNGA FOLKET
Det är den första jävla novellen jag gav dig.
Jag älskade den direkt,
jag ville bara se till att du var en riktig författare föra publicering.
Så, detta är din första check som en riktig författare.
Tack.
Tack så mycket!
Varsågod. Gå nu och skriv en ny novell.
-För publicering! -För publicering!
Är din pappa imponerad än?
Nej. När jag visade checken,
sa han att nu har jag äntligen råd med en kostym för att få ett nytt jobb.
Åt helvete med honom. Han är avundsjuk för att du är en betald författare
och han är inget annat än en sketen judisk grisförsäljare.
Vet du att han döljer faktumet att han är judisk för våra grannar?
Har alltid gjort det.
Den förste oärlige jag träffade var dagen då jag föddes.
Vad fan gör de?
Storkklubben gör reklam för att Oona kommer hit
på grund av sin pappa, men de fotar henne bara drickandes mjölk
eftersom hon är minderårig.
Det är nog det mest patetiska jag sett.
Okej, det var min signal. Jag går dit.
Oona, så trevligt att träffa dig igen.
-Carol. Blythe. -Jag är Blythe.
Bra. Om ni inte har något emot det,
tänker jag ta världens vackraste flicka på en svängom.
Okej.
Jag läste vad du skrev i Story.
-Läser du Story? -Jag läser allt.
Vad tyckte du?
Jag tyckte det var underbart.
Nej, det var helt enkelt underbart.
Tack. Du är utan tvekan den mest speciella flicka jag någonsin träffat.
Och du är mycket stilig, Jerome David Salinger.
-Vad tycker du? -Jag älskar det.
-Jaså? -Hur länge har du bott här?
Ett par månader bara.
Men jag tror inte jag ska vara här så länge till.
-Varför inte? Var ska du? -Hollywood.
Om jag vill in i filmvärlden, är det väl där jag borde vara?
Ja.
-Jag ville bli skådespelare innan. -Är det sant?
Men jag hatar Hollywood. Det är en massa fjantar som kör Jaguar
och gör skit för idioter som inte kan läsa.
Du är rolig.
Och du är så begåvad.
Jag älskar begåvning.
-Åk inte till Kalifornien. -Varför inte?
Jag tror det är bättre om du stannar här.
Stanna här och spela teater.
Har du bett din pappa att ta med dig i någon av sina pjäser?
Varför inte?
Vi pratar inte med varandra.
Inte så ofta.
-Förlåt. Jag visste inte... -Det är okej.
Jag har faktiskt inte träffat honom sen jag var en liten flicka.
Jag vet inte varför han inte älskar mig.
Jag har aldrig gjort något fel.
Vet du, min pappa älskar inte mig heller.
-Jag borde nog gå. -Jerry...
-Jerry, du måste inte. -Om jag fortsätter skriva
kan jag få mycket gjort ikväll.
Okej.
-Vill du gå ut och dansa på fredag? -Ja.
-Ja? -Ja. Det vill jag gärna.
Okej. Jag med.
Okej.
-Bra. -Okej.
Så är det med tjejer, varje gång de gör något vackert
blir man lite förälskad i dem.
Och sen vet man inte var fan man är någonstans.
DOROTHY OLDING LITTERÄR AGENT
Jerry, Jerry! Kämpa på, raring.
Jag vet att det är slitigt, men du måste ta dig igenom torkan.
Alla älskar skrivandet,
jag får fantastisk feedback varje gång jag tar med dig.
Vad bra. Men jag har inte fått publicerat något på åtta månader.
Har du funderat på att skriva något med lite mer sting?
-Mer Post än New Yorker. -Nej, jag hatar Post,
-det är bara sentimental skit. -Jag vet.
Jag vill bli en skribent för New Yorker.
Det kommer du bli, men det är aldrig enkelt, raring.
Och det skadar inte att förenkla det lite då och då.
Vi måste bara få dig publicerad igen. Publicering är allt!
Jag vet inte ens vad jag skulle skriva om.
Åh, Jerry.
Först och främst, du måste slappna av.
Du arbetar inte bättre när du är stressad.
Ta ut din vackra flickvän på en dejt.
Ha lite kul.
Hur går det med henne?
Hej, Pearl.
Ledsen, Jerry, men Oona är inte här.
Hon åkte till Hamptons i morse.
Vad gjorde hon?
-Vi hade en dejt! -Du känner Oona.
Ja. Okej. Tack.
Jag är kanske bara inte kapabel till att uppleva lycka
som någon som har ett hemskt jobb och en vacker fru
och en hög med ungar.
Jag kanske inte förlorade förståndet trots allt.
Jag hade det kanske aldrig från början.
Du borde sticka härifrån.
Han tog sig in på herrtoaletten
och fyllde båda handfaten med kallt vatten.
"Vill du ha en handduk, kompis?" frågade pianospelare.
"Inte jag", sa Holden.
"Är det inte bättre att du går hem?"
Holden Caulfield fortsatte dricka...
Det är jag, Jerry Salinger, jag vill bara prata med Oona.
Hon sover. Varför ringer du så sent?
"Det är jag, Holden Caulfield, får jag prata med Sally, tack?"
Jag vill att vi ska vara tillsammans. Det behöver inte vara allvarligt.
Vill du inte att det ska vara allvarligt? Du sa precis något annat.
Förstår du inte vad du är? Du är falsk!
Jag är inte falsk, säg inte så!
-Oona. -Vad är det?
Oona, får jag ringa dig i morgon?
Hans tänder skallrade våldsamt,
när Holden Caulfield stod och väntade på bussen till Madison Avenue.
Det var en lång väntan.
-Nej. Vi beställde inte champagne. -Det var jag.
Jag bad dig att komma så att vi kunde fira.
-Fira vad? -Jag har spännande nyheter.
New Yorker läste "Slight Rebellion off Madison."
Och de vill publicera den!
-New Yorker? -Ja!
De älskar karaktären Holden Caulfield,
de tycker han är helt unik.
Jag är så glad för din skull, Jerry.
-New Yorker! Jag kan inte fatta det! -Gör det, raring,
För publicering.
Det är verkligen allt.
De har en del noteringar som de vill att du ska titta på.
-Noteringar? -Ja.
Alla författare går igenom det här med varje tidskrift,
och New Yorker har fler noteringar än de flesta andra.
De vill att alla deras noveller har New Yorkers signum över sig.
Och om jag inte vill genomföra noteringarna?
De berättade vilka problem de har med novellen.
Ska jag berätta för dig?
Visst. Okej. Säg vad de har för problem.
För det första, de tycker att Holdens drickande kommer från ingenstans.
De vill att det ska vara tydligare att han är alkoholist.
Nej, han är inte alkoholist.
Han blir bara full för att han är deprimerad för tjejen.
De tycker det är oklart i alla fall.
Inte jag, jag tycker det är väldigt tydligt.
Du kanske kan göra en liten justering
så att det inte är förvirrande för vissa.
De tycker det skulle vara trevligt om
Holden och Sally blev ihop igen, i slutet.
De sa specifikt: "Vi behöver inte se det,
vi vill bara att läsaren ska ana att de får varandra till slut."
Men de får inte varandra. Det är inte vad som händer.
-Varför inte? -Man får inte varandra till slut.
Det blir oftast inte så.
Jag vet att i varenda jävla novell i varenda jävla tidskrift
blir par alltid förälskade genom en dum kyss
för att vi ska känna oss varma och yra och fyllda med julkänsla,
men det är inte vad som händer i verkligheten.
Det är alltid någon som får hjärtat krossat och har svårt att gå vidare.
Och ibland dricker de
eftersom de är ledsna även om de inte är alkoholister!
Jag vill att mitt skrivande ska vara äkta.
Det är allt.
Så vad tycker du att jag ska säga till dem?
Säg att jag är öppen för noteringar,
men att Holden inte är alkoholist och att de inte får varandra i slutet.
Det finns bara de noteringarna, Jerry...
Säg då att jag inte gör de ändringarna.
Du är så begåvad.
Ta Ooan på en svängom?
Jag berättade för Oona om New Yorker...
Och?
Vi har redan gått ut tre gånger.
-För New Yorker! -New Yorker!
Hade de några noteringar?
Vem?
New Yorker. Hade de några noteringar kring novellen?
Nej.
Det förvånar mig inte att de älskade den.
Holden-karaktären är fantastisk.
Det är precis vad jag menar med att gräva djupare.
Ja. Jag kände det när jag skrev honom.
Det bara flödade ur mig.
Jag vill fortsätta skriva om honom.
Det borde du.
Jo...
En till.
Är du okej, chefen?
Tja,
mellan dig och mig, det går inte jättebra med Story.
Det är kort om pengar.
Martha har koll på ekonomin, och mig.
Tydligen spenderar jag fortfarande för mycket pengar.
Måste ni lägga ner?
Nej, nej. Vi klarar oss för tillfället.
Men det har varit tufft.
Jag har ett öga.
Jag kan se talang på mils avstånd.
Saroyan, Cheever, Caldwell, jag upptäckte dem alla.
Det skulle så klart vara trevligt om någon upptäckte mig.
Kom igen, du har blivit publicerad.
Jag inte bara upptäckte dem,
jag skapade dem.
Jag utmanade dem.
Här bor jag.
Du borde fortsätta skriva om Holden.
Men inte som novell.
Vänta, vad menar du?
Jag tycker att Holden Caulfield är en roman.
Nej.
Nej, jag kan inte skriva en hel roman. Jag är en kortdistansare.
Det säger du bara för att du är lat.
Holden Caulfield förtjänar en helt egen bok.
En roman är en hel massa ord.
Det är inte bara ord.
Föreställ dig boken som du skulle vilja läsa,
och skriv den sen.
Mamma?
Vad är det?
Mamma?
Du, vad är det?
Vad har hänt?
Vi avbryter sändningen för ett nyhetsinslag
från United Press.
I morse bevittnade vi attacken mot Pearl Harbor
och militärplanens allvarliga bombning av Pearl Harbor,
utan tvekan japanska.
Det är inget skämt.
Det är krig på riktigt.
Det spelar ingen roll vad du säger,
jag skickar strumpor till dig varje vecka, se till att använd dem.
Du skämmer ut mig. De kommer ge mig allt jag behöver.
Kan jag få er uppmärksamhet, tack?
Som ni vet, i morgon bitti,
beger sig vår son, Jerry, av mot kriget.
Kanske gör det honom till den man som jag vet det är meningen han ska vara.
Jag skulle vilja utbringa en skål
för den bästa elev jag någonsin haft.
För Jerry!
En underbar författare, en inspiration
och en kär vän.
För Jerry!
Det kanske inte är rätt tillfälle, men jag har dåliga nyheter.
Vadå?
New Yorker tar inte med novellen om Holden Caulfield.
Varför inte?
De tycker den är för lättsinnig nu när vi är i krig.
-Jag är ledsen, Jerry. -Nej. Det är okej.
Lova att du väntar på mig.
-Jag lovar. -Verkligen?
Så klart, Jerry.
Hon är en skådespelerska.
Du! Jag lovar att jag ska gifta mig med henne.
Det är en bra sak att hennes far skriver komedier.
Hur är det där hemma för din del?
Är det bra med Martha? Går hon på dina nerver?
Allt hos mig är bra, vad du kommer lära dig med att ha en fru,
är att ibland behöver hon bara skrika för att må bättre.
Förresten, jag är verkligen ledsen för New Yorker.
Hur visste du om det?
Snälla.
De la ner Caulfield-novellen eftersom du inte genomförde deras noteringar.
Du kan inte vara så dryg förrän du har blivit en succé.
Inte?
Åt helvete med New Yorker. Vet du vad?
Jag tar med den i en samling med andra noveller jag skrivit.
Nej! Gör inte det! Gör inte det mot Holden Caulfield!
Han förtjänar en roman!
-Tror du verkligen det? -Jag vet det!
Han är en fantastisk karaktär.
Lyssna, när du är där borta,
och får gonorré från alla franska horor,
gör mig en tjänst.
Jag vill att du ska skriva om honom.
Jag vill att Holden Caulfield ska bli din bästa vän.
Lyssna på mig. Håll dig vid liv!
Okej! Håll dig vid liv!
Oavsett vad!
Efter jag tog värvning hoppade jag runt från bas till bas
tills de slutligen skickade iväg mig till England.
Jag visste att maten kunde vara hemsk,
men de lovade oss biff till middag kvällen före den stora invasionen.
Jag kunde bara inte påbörja romanen om Caulfield.
Därför fortsatte jag skicka noveller till dig
för samlingen jag skrev till istället.
Jag hade aldrig skrivit något så personligt.
Därför skrev jag i första person.
Jag ville inte påbörja berättelsen om Holden
för jag var rädd att jag inte skulle leva länge nog för att avsluta den.
Charlie Chaplin i kärleksskandal
Gifter sig med Oona O'Neill, manusförfattares dotter
Hej, Jerry. Var är din flickvän?
Jag önskar de bara kunde glömma det.
Kom igen, Jerry.
Du är den första killen som dumpas på förstasidan
av varje nyhetstidning i landet.
Det är ganska galet.
Chaplin är gammal nog att vara hennes far.
Ja. Vad kan jag säga, alla älskar den lilla slynan.
Skandalen som skakade om nationen,
världens största filmstjärna, Charlie Chaplin,
har gift sig med 18-åriga dottern till kända manusförfattaren, Eugene O'Neill
som har tillkännagivit att hon äntligen har träffat sin sanna kärlek.
Det är bara fler ord.
"Holden Caulfield", sa hon,
"Det är underbart att träffa dig. Det var längesen."
Hon hade en sådan högljudd, pinsam röst
när man träffade henne någonstans.
Hon kom undan med det eftersom hon såg så jävla bra ut,
men det var alltid jobbigt för mig.
"Trevligt att se dig", sa jag. Jag menade det också.
"Hur är det med dig? "Utmärkt", sa hon.
Om det är något ord jag hatar, så är det utmärkt.
Det är så falskt.
Det är en betydelsefull timme i världshistorien.
Dagen D.
General Dwight D Eisenhowers män
kämpar sin väg längs stränderna genom eld och blod,
in i fästningen av nazistiska Europa.
Offren i den här kolossala operationen kan nå upp till ett hemskt antal...
Jag är vid liv-Jerry skriver fortfarande om Holden
Jag stormade Normandie med sex kapitel i väskan.
Jag skulle ljuga om jag inte sa att Holden tog mig igenom tuffa perioder.
Han gav mig något att fokusera på när det inte var så trevligt.
Det är en av de saker jag gillar mest med att skriva.
Hjärnan fortsätter arbeta med berättelserna
oavsett om man har en penna eller ett vapen i sin hand.
Den upphör aldrig med att skapa.
-Är du okej? -Du måste skjuta mig! Skjut mig!
Jag gjorde allt jag kunde för att fortsätta skriva.
Det gjorde jag verkligen.
Ingen penna. Ingen skrivmaskin. Åt helvete med dem.
Jag fortsatte med berättelsen om Holden
även om det bara var för mig själv.
Jag trodde jag skulle få lunginflammation och dö.
Jag föreställde mig miljoner med fjantar på min begravning.
Jerry! Jerry!
Du kommer klara dig, okej?
Du måste bara få upp värmen lite, okej? Kom igen.
Såja. Okej.
Du måste bara få upp värmen.
Okej? Du.
Vad sägs om strumporna som din mamma skickade?
Hon är en smart kvinna, Jer, okej?
Ta dem. De håller dig varm.
Okej?
Jag ska ingenstans.
Jerry? Kan du höra mig? Jag vill att du tittar på mig.
Kan du titta på mig, Jerry?
Jerry.
Kläm min hand om du kan höra mig.
Jag är verkligen ledsen att du slösade bort all den tid på mig.
Men du måste tro mig när jag säger att jag inte har något mer att säga
om Holden Caulfield eller något annat för den delen.
Med vänliga hälsningar
Jerry Salinger.
Han är här! Är han fortfarande galen?
VÄLKOMMEN HEM
Välkommen hem, Sonny! Hela vägen från Tyskland!
Hej, mamma.
Doris.
Jerry.
Det här är min fru, Sylvia.
Det här är min mamma, Miriam.
Det här är min syster, Doris.
Och det där är min far, Sol.
Hej.
Sonny, förhörde du nazister efter kriget?
Ja, vi försökte få reda på var andra nazister gömde sig.
Det låter spännande.
Sylvia, vad gör du?
Hon är en rodeo-clown.
Det var ett skämt.
Jag är utbildad ögonläkare.
Före kriget.
När gifte ni er?
För omkring sex månader sen.
Det var då du slutade svara på våra brev.
Jag vet.
Jag har inte skrivit ett ord på över ett år.
Jag hoppas du börjar skriva noveller igen.
Kanske efter Whit publicerar samlingen Young Folks.
Det var enda orsaken till att jag kom hem.
Och för att träffa alla er.
De flesta skrev jag innan jag åkte till Europa,
men ett par skrev jag under kriget.
Romanen om Caulfield då? Hur går det med den?
-Omkring halvvägs. -När tror du att du blir klar?
Jag kan bara inte skriva på den längre.
Varför inte?
Det får mig att minnas. Jag vill glömma allt.
Har du skrivit något sen du kom tillbaka?
Jag försökte.
Jag kan bara inte göra det.
Vi publicerar din samling
och jag lovar att det inte du snart är tillbaka vid skrivmaskinen.
Det hoppas jag.
Jag får inte tillräckligt med sömn så det är svårt att koncentrera sig.
Och ibland...
...vaknar jag skrikandes.
Det är vanliga efterkrigssymptom.
Okej?
Har du målat något överhuvudtaget?
Nej, eftersom jag inte är konstnär. Jag är författare.
Ja.
Ja, så klart.
-Författare. -Nej, med mardrömmarna jag bara...
Under dagen får jag ibland tillbakablickar av lägret.
Det är nästan som att jag är där. Jag kan känna lukten...
Finns det något jag göra för det?
Nej. Det är mycket vanliga
händelser för soldater som återvänder från strid.
Det är bara en fas.
Okej?
Hej.
Du har alltså druckit.
Nej, jag har inte rört en droppe på åratal.
Just det. Du gick med i nykterhetsrörelsen.
Gick med? Du menar "startade".
Jag gick också med i skilsmässorörelsen.
Egentligen annullering, om man ska vara riktigt noga.
-Vad hände? -Något som aldrig borde hänt.
Jag tror att hon kan vara nazist.
Är du allvarlig?
Jag vet inte.
Kanske.
Det är något som du borde skriva om.
Har du börjat igen?
Nej.
När samlingen väl är publicerad
så får det förhoppningsvis igång mig igen.
Vad är det?
Samlingen har visat sig bli
lite mer komplicerad än jag trodde.
Hur då?
Vi publicerar inte på egen hand, vi har inte pengar till det,
så vi samarbetar med Lippincott för att finansiera det hela
och de refuserade boken. De vill inte publicera den.
Så du ska inte publicera Young Folks-samlingen?
Det är inte jag, Jerry. Det är de.
Jag avslutade nästan samarbetet med...
Du avslutade "nästan" samarbetet?
Det var nästan modigt gjort av dig.
-Sluta. -Nej, det betyder mycket för mig.
Jag vet, det var enda skälet till att jag återvände från Tyskland.
Du visste vad det betydde för mig. Hur mycket jag behövde det!
-Jag fick åtminstone hem dig. -Jag ville inte komma hem!
Jerry, jag är ledsen. Det finns inget jag kan göra, okej?
Jag stred med de här killarna över detta.
Stred.
Stred?
-Stred? Du stred med killarna? -Förlåt.
Nej, det var ett dåligt ordval. Jag menade inte...
-Jag landade på Dagen D! -Jag förstår...
Nej, nej. Du har ingen aning.
Jag lever bara eftersom vi missade vår landning med tusen meter,
men jag såg dem alla dödas.
Jag såg varenda en av dem dödas!
Jag borde också vara död. Jag borde inte vara här.
-Jag är ledsen. Jag kämpade för dig. -Nej. Du är inte ledsen!
Sitt inte här och säg hur du kämpade för detta!
Du ljuger! Du är en jävla lögnare! Jag vill aldrig mer träffa dig!
Jerry!
Du, herrn,
jag har en fråga till dig.
Var tror du änderna tar vägen på vintern när dammen fryser?
Tyvärr, kompis, jag har ingen aning.
Vill du ha en cigarett?
Ja, tack.
-Vill du ha en sup? -Så gärna.
-Har du eld? -Jag tror det.
Hallå! Jag är en veteran!
Jag är veteran, för fan! Sluta...
Vad håller ni på med?
Jag fortsätter ha mardrömmar om kriget, nästan varje natt.
Ibland vaknar jag skrikande.
Du ser det även under dagen.
Hur visste du det?
Innan jag studerade läran om Ramakrishna,
var jag frihetskämpe i Indien mot engelsmännen.
Det var våldet jag bevittnade
som ledde mig in på samma väg som har lett dig till mig.
Tror du mardrömmarna någonsin kommer försvinna?
Jadå.
Men du måste först läka från våldet
som har haft inverkan på din själ.
Hur?
Just det.
Vår religion består av meditation av själens totala medvetenhet.
Kom. Ta av skorna.
Så här ska vi börja att läka smärtan.
Det är mycket vackra skor.
Tack.
Kom. Sitt.
Mycket bra. Blunda nu.
Det är okej.
Jag ska inte skada dig.
Den ultimata verkligheten är en allomfattande,
oskapad,
självlysande evig själ.
Det är medvetandet som ger själ åt alla medvetna väsen.
Jag försöker skriva.
Jag sitter vid skrivmaskinen varje dag, men jag kan inte börja.
Vad tänker du på när du stirrar på det tomma papperet?
Att det inte kommer bli bra.
Att jag har förlorat min begåvning.
Och om du har det?
Då skulle jag inte skriva.
Skriver du för att visa upp din begåvning?
Eller för att uttrycka det som finns i ditt hjärta?
I går började jag äntligen.
-Bra. -Men det var inte bra.
Det jag skrev var hemskt och det blev bara en sida.
Vad hände sen?
Tyckte du om det?
-Att skriva? -Nej, att riva sönder sidan.
Ja.
Jag rev sönder fem sidor i går.
Låter kul.
Seymour Glass.
"Ska du gå i vattnet, Seymour Glass?", sa hon.
Han kom plötsligt på fötter. Han tittade på havet.
"Jag ska berätta vad vi ska göra. Vi ser om vi kan fånga en bananfisk.
Det är en perfekt dag för bananfisk."
Jag gillar vad du gjort med stället.
Skriver du igen?
Caulfield-romanen?
Nej, jag försökte, men...
-Tack. -Det är bara...
Noveller som jag har arbetat på.
De är inte så bra, men jag får åtminstone sidor klara.
Det är därför jag är här.
Minns du novellen som New Yorker tänkte publicera?
"Slight Rebellion off Madison."
Min första novell om Caulfield.
De har gått igenom allt som lämnades in före kriget
och de överväger att publicera den.
Verkligen?
Ja, verkligen.
Jag vet inte om du minns,
men de hade särskilda noteringar som du inte ville genomföra.
Om du vill att de ska publicera den,
måste du göra deras ändringar.
Kom igen, lyssna på dem åtminstone.
Publicering är allt.
New Yorker har en särskild plats inom amerikansk litteratur
och det är viktigt för oss att våra noveller har en enhetlig syn.
Vi vill att läsaren ska kunna läsa en novell
och veta att den endast kunde tryckas i New Yorker.
Det är just det som jag inte vill.
Vill du inte publiceras i New Yorker?
Jo, jag älskar New Yorker.
Jag vill bara inte skriva noveller som alla andra.
Krigshjälten får inte alltid en parad.
Ibland skjuter han av sig huvudet.
Jag vill skapa ett nytt sätt att skriva,
ett modernt sätt om moderna samhälle
i vilket smärtan från vår existens broderas ut sanningsenligt
för alla att se.
Vi kan göra en överenskommelse.
Om du provar att ändra och inte tycker att novellen blir bättre,
då kör vi med din originalversion.
Jag vill inte att Holden och Sally ska få varandra i slutet.
Det är inte vad som händer i livet, inte i mitt liv i alla fall.
Det är okej. Det var bara en tanke vi hade.
Jag trodde det var ett krav för er.
Inte om du känner att det förstör styckets integritet.
Jag försöker inte ta över din novell eller skriva den åt dig.
Du har en underbar röst, men du överarbetar.
Lita på att läsaren kommer förstå dig.
Vad menar du med att jag överarbetar?
Det är bättre.
Era noteringar fungerade. Tack.
Varsågod.
Jag lämnar in den till Harold Ross och laget.
Det borde ta ett par veckor att få ett svar.
Jag ville ge dig en annan novell jag skrivit.
Jag tänkte du kunde hjälpa mig att göra den bättre.
-Borde inte "bananfisk" vara två ord? -Nej, det måste vara ett.
Varför?
Eftersom två ord skulle ha för mycket innebörd.
Kära Jerry, jag har skickat flera brev men du svarar aldrig.
Jag hoppas du tror mig när jag säger att jag inte kunde göra något.
Jag bad dem att publicera den. Det gjorde jag verkligen.
Och nu ber jag dig om förlåtelse.
För jag är verkligen...
Jag har läst flera av dina noveller
och de var mycket imponerande för någon i din ålder.
Mitt skrivande förändrades mycket efter kriget.
Kriget förändrade många författare.
De som överlevde.
Jag bad dig komma hit i dag eftersom jag personligen ville berätta
att New Yorker skulle vilja publicera dig.
Vilken novell?
Allihop.
Allihop?
Jag skulle vilja erbjuda dig ett första refuseringskontrakt.
Vi betalar dig en trevlig årslön
och i utbyte får vi vara de första som läser alla dina noveller.
De vi inte publicerar, får du lov att sälja till tidskrifter.
Det är det mest prestigefulla kontrakt inom amerikansk publicering.
Gratulerar, Jerry.
Du gjorde det.
Får jag presentera Jerry Salinger.
Peggy Siskin.
-Mycket trevligt att träffas. -New Yorkers begynnande
stora man inom amerikansk litteratur.
-Jerry, jag är också författare. -Fantastiskt.
Jag tyckte att Uncle Wiggily in Connecticut var underbar.
Jag ser verkligen framemot din nästa novell.
När Seymour Glass sköt sig själv, pratade du inte bara om kriget.
Du pratade om den borgerliga kapitalistiska infrastrukturen
-av en modern plutokrati. -Eller så var det bara kriget.
Men det är egentligen upp till läsaren.
Jerry är alldeles i början av att skriva sin första roman.
Och Bill säger att du kanske ska skriva en roman.
-När ska du skriva en roman? -Det finns något jag jobbar på.
-Förhoppningsvis blir det snart. -Vi tar en bild.
Tack så mycket.
Det finns en sak som har påverkat mig.
En roman som jag försöker...
Vill avsluta, men kan inte.
Jag är rädd att om jag arbetar med den, kommer mardrömmarna tillbaka.
Handlar den om kriget?
Nej, om en karaktär som jag skrev om under kriget.
Han var med mig vart jag än gick.
Varje gång du försöker arbeta med den, känner du kriget igen.
Ja. Man glömmer aldrig riktigt lukten av bränt kött i näsborrarna.
Kanske det blir ett sätt för dig att gå vidare.
Visst.
Det finns bara så mycket distraktioner överallt...
Då måste du ta bort distraktionerna.
Det här är det.
Det blir lite dragigt, men priset är rätt.
Vad ska du göra här uppe?
Skriva lite bara.
Jag ska bara berätta lite om det här galna
som hände mig vid förra julen,
precis innan jag gick ner mig ordentligt.
Det jag bestämde mig för, var att åka iväg.
Jag bestämde mig för att aldrig åka hem igen.
Jag skulle aldrig börja på en ny skola igen.
På så sätt, skulle jag inte behöva ha någon dum jävla
meningslös konversation med någon.
Jag fortsatte föreställa mig alla de här små barnen
som lekte någon lek på det stora rågfältet.
Tusentals små barn, och ingen är där,
ingen stor, förutom mig, menar jag.
Och jag står vid kanten av någon galen klippa.
Vad jag måste göra,
är att fånga alla om de börjar gå över klippkanten.
Om de springer och inte ser var de är på väg,
måste jag komma ut från ingenstans och fånga dem.
Och det är allt jag göra hela dagarna.
Jag skulle bara vara fångaren i råget och allt.
Jag vet att det är galet,
men det är det enda jag verkligen vill göra.
-Jerry! -Hej.
Tack för att du kom förbi.
Tack. Trevligt att träffa dig, mr Giroux.
-Det är ett nöje. -Robert. Snälla, kalla mig Robert.
-Slå dig ner. -Tack.
-Det är en ära att ha dig här. -Ursäkta att jag kommer oannonserad.
Jag ville bara prata med dig personligen.
Inga ursäkter är nödvändiga.
Jag vet inte om du minns, med för ett år sen
skickade du det vänligaste brev om mitt skrivande
där du bad om att få publicera en bok med mina noveller.
Så klart. Jag älskar de novellerna.
Tack.
Jag har precis avslutat min första roman
och jag undrar om du skulle vilja...
Jag skulle vilja att du publicerade den.
Jag är hedrad att du tänkte på mig. När kan jag läsa den?
Räddaren i nöden av J.D. Salinger
Sidorna i den här boken
var med mig när jag stormade stränderna i Normandie.
Jag skrev dem i Hitlers dödsläger
och på sjukhuset där jag knappt mindes mitt eget namn.
Jag tror inte jag skulle vara vid liv om det inte vore för den här boken.
Jag är verkligen smickrad, Jerry.
Är det en krigsberättelse?
Nej.
Den handlar om ett bekymrat barn under julhelgen.
Du ville att vi skulle ge dig hjälpsamma noteringar om romanen
men, sanningen är, vi tycker båda att den har massor av problem.
Jag köper inte Holden bara.
Det är hela boken.
Han verkar falsk som han själv skulle ha sagt.
Han är så negativ hela tiden, det känns bara inte verkligt.
Och din stil är för skrivarmedveten.
Det känns som att du försöker vara smart på nästan varje sida.
Tyckte ni åtminstone den var rolig?
Ja, men på ett sätt så jag kände att författaren var för kvick.
Du håller på att skapa dig ett namn
och det vore synd om den här boken skulle förstöra allt det.
Den bästa notering jag kan ge dig
är att lägga den i en byrålåda i ett år eller två.
-Är den så dålig? -Jag är rädd för det.
Jag älskade den, Jerry, det gjorde jag verkligen.
-Tack och lov. -Men, sånt här är aldrig lätt.
Vad menar du?
Min chef förstod den inte,
men jag kämpade för den
och han kan tänka sig att publicera den om du skriver om en hel del.
Vad vill han ska skrivas om?
Han förstår inte Holden,
vilket gör honom galen.
Och jag måste erkänna att han gjorde mig förvirrad ibland.
Han hatar allting,
och han är alltid så sarkastisk.
Är...
Är Holden tänkt att vara galen?
Är du okej?
Jerry?
Nej. Jag har funderat på det och jag kan inte skriva om den.
Jag gör det inte! Jag ändrar inte ett ord.
-Holden skulle aldrig samtycka. -Du måste kanske inte.
Vad menar du?
Jag sa inte att jag tänkte göra det här,
men jag skickade den till en person för att känna på vattnet.
Vem?
John Woodburn vid Little, Brown.
Hur kändes vattnet då?
Varmt.
-Mycket varmt. -Gillade han den?
Nej! Han älskade den! Han tycker det är ett amerikanskt mästerverk.
-Han... Sa han mästerverk? -Det var så han sa.
Och... Vänta, sa du att jag inte gör några ändringar?
Ja. Jag sa att det kunde bli problem,
han vill ändå träffas och diskutera marknadsföring och distribution.
Vänta nu. Marknadsföring?
Vi älskar den här för omslaget också
Holden i sin röda jägarhatt.
Räddaren i nöden J.D. SALINGER
Jag hatar det.
Vad är det för fel på detta?
Läsare måste föreställa sig själva
hur de vill att Holden ska se ut.
Vi kan ju bara använda det till anslag,
-jag tror det verkligen skulle vara... -Nej.
Jag vill inte att några anslag ska skickas ut.
Avancerade kopior är nödvändiga för reklamändamål.
Jag vill inte ha någon reklam.
-Vill du inte ha någon reklam? -Nej.
Jag bryr mig inte om den är framgångsrik. Den ska bara vara bra.
Ju mindre uppmärksamhet boken får, desto mer påverkar berättelsen folk.
Den påverkar inte någon om de inte läser den.
Jag gör inte reklam.
Det handlar inte om mig eller reklam eller recensioner.
Det handlar om Holden.
Jerry.
Vill du att vi ska publicera boken eller enbart trycka den?
Om du bara vill ha en tryckare,
föreslår jag att du skriver femhundra kopior och skickar ut dem själv.
Okej. Ni kan skicka ut anslag för avancerade uppvisningar.
Tack, Jerry.
Det var mycket generöst av dig.
Men jag vill inte läsa en enda recension så skicka dem inte till mig.
Den får hänryckta recensioner,
J.D. Salingers debutroman
framställs som "årets genombrottsbok".
Räddaren i nöden
Tack för strumporna Med kärlek Sonny
TILL MIN MOR
Och du känner frid?
Ursäkta mig, mr Salinger?
Ursäkta mig.
Jag ville bara prata med dig.
Jag känner mig som Holden Caulfield.
Och jag bara...
Jag vill prata med dig om boken.
Om Holden.
Allt jag har att säga, skrev jag i boken.
Hur vet du så mycket om mig?
Det gör jag inte.
Det är en påhittad historia.
Jag skriver skönlitteratur.
Tack för att du sa hej.
Men jag är Holden.
Jag är Holden Caulfield!
Du är falsk!
Precis som alla andra!
Förlåt. Jag ville inte väcka dig.
Nej, nej. Det gjorde du inte.
Jag oroade mig alltid för att du inte skulle kunna betala hyran.
Nu måste jag oroa mig för galna fans som hoppar på dig.
Du borde ta bort din bild från alla bokomslagen.
Jag visste inte att du oroade dig överhuvudtaget.
Sedan dagen du föddes.
När jag var en pojke,
ville jag bli pianist.
Jag älskade så mycket att spela.
Men min far var en rabbin,
så han kunde bara inte förstå hur jag...
...skulle kunna försörja mig själv och han tvingade mig att sluta spela.
Jag var ledsen,
men jag visste att han älskade mig, han ville bara mig väl.
Jag har aldrig ens hört dig spela.
Nej.
Men jag var bra.
Så, det är väl du som är Holden Caulfield?
Ja.
Din mor hade rätt.
Du är mycket begåvad.
Tack.
Nu måste du bara skriva en till ännu bättre.
Ingen press.
God natt, Sonny.
Jag hör folk prata om Räddaren i nöden var jag än går.
Alla älskar den.
Jag längtar efter att läsa din nästa bok.
Är din biff okej?
Jag är inte så hungrig bara.
-Kan jag ordna något annat till dig? -Nej. Ursäkta mig.
Är du okej?
Ja, jag mår bra.
Det är en middagsbjudning där nere.
Ja, jag är bara lite obekväm just nu.
Det är bara en bok.
Jag gillade den faktiskt inte så mycket om du vill veta sanningen.
Vad var det du inte gillade med den?
Den var precis som alla de andra falska böckerna.
En massa gnällande och slutet var riktigt tråkigt.
Du borde inte ta dig själv på så stort allvar.
Det är inte som att du är den förste som skriver en bok.
Vänta.
Kan jag få ditt telefonnummer?
Har du en penna?
Jag har lite papper också.
Vad heter du?
-Claire. -Claire.
Du är den första som sagt att du hatade den.
Till ditt ansikte.
Tack.
Du har fångat nationens medvetenhet.
Du rör vid det som många känner och har gett en röst åt deras smärta.
Jag kan inte åka hem längre.
Jag skrev boken för att komma över kriget.
Nu känns det som att jag blir galen ännu en gång.
Har du inte lärt dig än hur du tar bort distraktioner?
New Hampshire är riktigt vacker så här års.
Det är 90 hektar, mestadels skog.
Huset är blygsamt, men mycket fint.
Det finns även ett litet skjul som kan göras om till ett gästhus.
-Eller ett kontor. -Vad du vill.
Jag tror du blir riktigt lycklig här.
Jag hoppas det.
En konstnärs enda dröm är att sikta mot någon form av perfektion
och på sina egna villkor, inte någon annans.
Ursäkta mig, mr Salinger.
Eftersom du skriver om tonåringar,
kanske du kunde vara intresserad av att leda en ungdomsgrupp.
Jag tror att ungarna skulle älska det.
-Det skulle jag med. -Jättebra!
De är här borta.
Men en riktig konstnär, har jag märkt, överlever allt.
Jerry!
Bjuder du ut mig hela vägen hit och går sen iväg så snart du ser mig?
Nej. Förlåt. Jag trodde du var en av de galna Caulfield-fansen.
Om du hade haft sån tur.
Vad vacker du är.
Vad tycker du?
Det är precis som du sa i breven. Det är som staden utan staden.
Hatar du det?
Jag växte upp i fosterhem, Jerry.
Så länge du är här, är det perfekt.
Hennes hud var underbar.
Och hennes ansiktsdrag var späda.
Ingen kunde undvikit att säga att hon var en första klass-skönhet.
Han är överlycklig med sitt nya andliga liv.
Och han fortsätter be sina böner och berättar för alla han råkar träffa
hur de också ska be.
Hej, mr Salinger.
Jag vet att du är väldigt privat,
men jag undrar om jag får intervjua dig till min skoltidning?
De vill att jag ska skriva en artikel om någon jag beundrar och...
Och du skulle vara perfekt.
Jag slutade göra intervjuer för ett tag sen.
Men för en skoltidning kan jag helt klart göra ett undantag.
-Säkert? -Självklart.
Barnen i skolan kommer älska det! Tack. Tack.
Är Räddaren i nöden en biografi?
På sätt och vis.
Min uppväxt var ungefär som den som pojken i boken hade.
Jag hade problem i skolan precis som han hade.
Ärligt talat, var det en stor lättnad att berätta för folk om det.
Varför handlar din berättelser mest om unga människor?
Eftersom de är oskuldsfulla.
De har inte blivit förstörda av världen ännu.
En del av mig önskar nog att jag fortfarande var oskuldsfull
men jag har sett de saker jag sett, och...
Jag vet att jag aldrig får den oskuldsfullheten igen.
Flickan som intervjuade dig häromdagen var mycket vacker.
Jaha?
Du verkar gilla vackra, unga flickor.
Ja, det sätter mig i det särskilda fack som kännetecknas av en man.
Jag hoppas du fortfarande älskar mig när jag inte är en vacker, ung flicka.
Så klart jag gör.
-Nej. -Vad är det?
Intervjun.
Intervjun med flickan, den...
Den trycktes i lokaltidningen och inte skoltidningen.
-Och? -Hon ljög för mig.
Hon sa att det var till skoltidningen. Hon ljög!
-Det är okej, Jerry. -Nej. Jag litade på henne!
-Jerry, det är okej. -Jag litade på henne och hon svek mig!
För helvete! Till och med barn sviker mig nu!
När människor blir distraktionen,
då, antar jag, att man tar bort människorna.
Inte någonstans har man nämnt mig eller Story Magazine i pressen.
Inte överhuvudtaget.
Det är för att du inte är officiellt inblandad i boken.
Men jag publicerade hans första novell.
Det var jag som övertygade honom att Holden Caulfield borde bli en roman.
Du hade varit publicisten av årets hetaste roman
om du hade publicerat hans samling som du lovade honom.
Jag har inte sovit på sex månader.
Och jag saknar honom.
Det var tråkigt att höra.
Lippincott säger att de publicerar samlingen nu. Vad han vill.
Alla vill ha en samling,
men vi ska hålla oss till Little, Brown, av lojalitet.
Fast jag hatar titeln.
Nine Stories. Så tråkig.
Tror du Jerry skulle vilja skriva något för Story?
Det behöver inte vara något nytt. Det kan vara en gammal novell.
Det är okej. Vi är...
-Vi kämpar bara helt enkelt. -Jag har redan frågat honom.
Han sa nej.
Hur kan han fortfarande vara arg på mig?
Han är väldigt framgångsrik nu.
Det har inte varit lätt för honom.
Kriget gjorde honom till en bättre författare, men han förändrades.
För mig verkar det obestridligt sant,
att konstnärer och poeter som har ett rykte
om att producera stor eller bra konst,
har något skrikigt fel med sig som personer.
En spektakulär karaktärsbrist eller en extrem självupptagenhet.
Och allmänhetens törst efter dess nästa tänkta mästerverk
får dem bara att vilja gömma sig för distraktioner ännu mer.
Du har varit där inne över en vecka, Jerry.
En vecka för att skriva om familjen Glass!
Vi är ensamma här, Jerry!
Du kan inte bara lämna oss så här!
Vi är också din familj!
Jag har inga vänner här. Jag har ingen att prata med.
Jag är helt ensam!
Jag är ensam.
Han passar inte alls för äktenskap eller något i närheten av normalt.
Det är ett sorgligt faktum att slutet på en historia
verkar alltid bli starten på en ny.
Och tragedin är att man helt enkelt inte kan göra något år det.
Det är inte meningen att du ska störa mig här.
Jag vet,
men du har ett telefonsamtal och han säger att det är viktigt.
-Varför? Vem är det? -Whit Burnett.
Nej, jag vill inte prata med honom.
Man skulle kunna tro att du lärt dig förlåta nu, med all meditation.
-Hallå? -Jerry. Hej.
Det var längesen.
Ja, det var det.
Jag fick aldrig tillfälle att säga det,
men jag bara älskade Räddaren i nöden.
Tack. Det var din idé att skriva den.
Det är en sak att ha en idé. Det är en annan att genomföra den.
Och det gjorde du, briljant.
-Tack. -Hur är livet på landet?
-Jag förstår... -Det är bra, Whit.
Vad kan jag göra för dig?
Är du fortfarande arg för vad som hände?
-Var det därför du ringde? -Nej, jag ringde eftersom...
Story Magazine ska göra en novellsamling,
och eftersom du är mest känd av våra tidigare studenter,
tänkte jag det var passande om du gjorde introduktionen till oss.
Hallå?
Okej.
-Okej, vad? -Okej, jag gör det.
Verkligen?
Ja. Du låter överraskad.
Nej, jag är bara spänd. Jag...
Tack.
Tack för att du köpte min första novell.
Det var de bästa $25 jag någonsin spenderat.
När jag var 20, var jag student ett tag
på Whit Burnetts novellkurs uppe vid Columbia.
Jag var ofta tveksam till om någon bra
och samvetsgrann skrivarkursledare kan gör mer på ett mänskligt sätt.
Han var där, omisskännligt, i berättelsens tjänst.
Är det inte för tyst för dig här ute?
Nej, det är perfekt.
Men saknar du inte allt liv i stan?
Det är bara en distraktion.
Allt är bara en distraktion.
Det är viktigt att jag tar bort allt som kan störa mig i mitt skrivande.
-Allt jag vill nu är att skriva. -Men har du inte mindre att skriva om?
Du är så isolerad.
Jag gillade Franny och Zooey,
men det kändes mer lite som
att läsa en religiös lärobok än en berättelse.
Du sa alltid åt mig att gräva djupare.
-Eller hur? -Ja.
Jag kunde inte skrivit Räddaren i nöden utan kriget,
men nu söker jag en högre kraft än en pojke och hans jägarhatt.
Vänta lite. Holden förändrade landet.
Nu finns det unga människor över hela världen
som känner att de till slut har en röst de aldrig haft förut.
Ja, och de tvekar inte att komma hit och berätta det.
Ibland önskar jag att jag aldrig skrev den.
Det har gjort mig till en fånge här. Fjättrad av min egen skapelse.
-Kom igen, måste det vara så? -Ja.
Om jag vill fortsätta skriva, så.
Och det är bara då jag känner någon slags frid.
Det är...
Det är trevligt att träffa dig igen,
men jag är nyfiken på varför du kom hela vägen hit för att prata med mig.
Det handlar om introduktionen du skrev.
Jag älskade den. Den är vacker. Jag blev väldigt smickrad.
-Jag är glad att du tyckte om den. -Men tyvärr kan jag inte använda den.
-Kan du inte använda den? -Nej.
Eftersom den handlar inte om Story Magazine, eller de andra,
den handlar om mig och det är bara
olämpligt att använda som en introduktion till en samling.
Varför skrattar du?
Ända sen vi träffades, har du bara refuserat mitt skrivande.
Jag var dum nog att tro att det skulle upphöra nu.
Jag sa aldrig att livet som författare skulle vara enkelt.
Och, som alltid, hade du rätt.
Hej då, Whit.
Hej då.
Många vill ha filmrättigheterna för Räddaren i nöden.
Elia Kazan, Billy Wilder, båda fortsätter ringa.
Säg nej och be dem sluta ringa.
-Den skulle aldrig fungera som film. -Varför inte?
Eftersom jag är den ende som kan spela Holden.
Jag är för gammal.
Little, Brown ringde angående din nästa bok.
De frågade om du fortfarande skriver om familjen Glass.
De tar vad som helst,
bokstavligt talat, vad som helst.
Det finns något jag vill prata med dig om.
Det är faktiskt skälet till varför jag kom till stan.
Vad är det?
Jag vill inte publiceras mer.
Men folk älskar verkligen att läsa dina berättelser.
Du lär få så många besvikna fans.
Skrivandet...
Det har blivit min religion.
Publicering, det är i vägen för meditationen.
Den fördärvar det.
Jag vet inte hur man är en make eller en far
eller ens en vän.
Allt jag vet är hur man är en författare.
Om jag verkligen kan göra detta, om jag kan ägna mitt liv åt att skriva
och inte få något tillbaka
då kan jag nog finna lite lycka.
Publicera inte mer då.
Jag älskar dig och jag vill att du ska vara lycklig.
Och det är som jag alltid sa,
publicering är inte allt.
Jerry höll fast vid sin önskan och publicerade aldrig ett ord igen.
Jerry och Claire fick ett till barn men de skilde sig till slut.
Räddaren i nöden har sålt över 65 miljoner exemplar
och har översatts till 30 språk.
Den fortsätter att sälja 250 000 exemplar årligen
och anses vara en av 1900-talets viktigaste romaner.
Legenden om Jerrys avskildhet och vägran att publiceras
ökade bara hans internationella berömdhet.
Han stannade kvar i Cornish, New Hampshire
tills han gick bort år 2010 vid 91 års ålder.
Kära Whit,
för att svara på frågan du ställde för många år sen,
ja,
jag är villig att skriva i resten av mitt liv
utan att få något tillbaka.
Med vänliga hälsningar,
J.D. Salinger.
Översatt av. Jonna Persson